-Var det den siste, Bilson? -Ja, sir.
-Er mrs Forsyte klar? -Nesten, sir.
Hils miss Hester, sir. Tenk, 80 år i dag.
Legg dem i bilen, Williams. Vi kommer for sent.
Hva gjør mrs Forsyte?
Au! Jeg ville ha på meg festkjolen.
Det er bare et teselskap. Den er altfor fin.
Men jeg ville det.
Av og til får en ikke gjøre akkurat som en vil.
Far!
-Far! Far! -Hva er det, Fleur?
Jeg har den dumme blå. Tante Hester liker hvitt best.
-Rolig, vennen min. -Jeg vil ha satengkjolen.
Den blå musselinkjolen passer mye bedre.
Satengkjolen. Hvorfor ikke?
Jeg skifter straks. Hjelp meg, Bilson.
Jeg er glad i deg, far.
Vi fortjener stemmerett. Å bli hørt som et medlem av menneskeheten.
-God sagt! -Vi kan ikke fengsles uten rettssak.
Tvangsmates som dyr-
-med slanger tvunget ned i våre uskyldige struper.
Bravo! Bravo!
-Hva syntes du, Jon? -Alle damene ropte slik.
Tåler du en dame til? Vi skal besøke tanten min.
-Bare hun ikke roper, så. -Jon!
-Blås ut lysene. -Det kan du gjøre, Fleur.
-Det fins mer lønnsomme ting å gjøre. -Damen er god for mange penger.
-Tror du at Winifred har en sjanse? -Alt går nok til lille Fleur.
-June! -Dartie. George.
-Er du invitert til festlighetene? -Hesters fødselsdag.
Hun må ha blitt skrullete som har invitert deg.
Jeg mener, med familiefeiden og alt.
Jeg er ikke invitert. Jeg var i London og ville overraske henne.
Og så er det en perfekt anledning til å presentere Jon.
-Jon? -Irene og fars gutt.
-Beklager at vi er sent ute. -Så hyggelig, George.
-Så hyggelig å se deg, tante. -Montague. Takk, kjære deg.
Er det planlagt underholdning? Fyrverkerier, kanskje?
-Jeg kan si at du er her. -Det trengs ikke.
Det er jo fødselsdagen din, tante Hester.
Så hyggelig å se deg, kjære June. Vi trodde ikke...
-Jeg var på et møte i Acton. -Acton?
-Det gikk fort med bussen. -Bussen?
Vi må protestere mot at kvinner tvangsmates i fengselet. Soames.
June. Hva skal myndighetene gjøre? Se på at de hysteriske kvinnene sulter?
Det er en prinsippsak. Jeg beundrer den.
-Absurd. Om du begynner å marsjere... -Hva gjør du da? Låser meg inne?
-Jeg er Soames' hustru Annette. -En glede å hilse på deg.
Og dette er min halvbror Jon.
-Irenes sønn. -Han har hennes utseende. Øynene.
Vi går ut i hagen. Kom. Bli med meg.
Det er en veldig fin hage å leke i.
-Ikke gjør slik. -Hva skal jeg gjøre, da?
Kil dem.
-Kom, da! -Men kjolen min...
-Hva gjør du nå? -Fanger den.
-Her er den. -Nei!
-Så nå passer jeg Jon. -Litt kake? Mer te?
Hvor er Fleur, Soames?
Fleur!
Far?
-Se å fiskene, de er store som haier. -Ikke rør meg. Inn med deg. Nå!
-Gutten skal ikke være nær min datter. -For Guds skyld!
Han er resultat av en skitten forbindelse. En bastard.
-Han er en skitten liten villmann... -Nå er det nok!
-Han er et barn, Soames. -Ja, og oppfører seg bedre enn deg.
Hva gjorde jeg galt? Han skrek...
Vi snakker ikke mer om det.
Vi kan ikke si noe til mor eller far heller. Det blir vår hemmelighet.
-Hjemme! -Det er alltid godt å komme tilbake.
-Du må være trett. -Nei, jeg lengter bare etter ham.
Jeg sa jo at jeg hørte en bil, Jon.
Mor! Far!
Se, for et ansikt! Du har brukt fargene mine, din luring.
De har ikke tørket ennå.
-Hvordan var det? Vi har hatt det bra. -Ja, det virker slik.
Cowboyer.
-Vi så en slik i London. -London?
Vi var på et møte. Jeg hjalp til med banneret. Så gikk vi til tanten.
-Hvilken... Hvem sin tante? -Vi besøkte Hester.
Det var morsomt helt til mannen ble sint.
-Hva gjorde han? -Han skrek. Til meg.
-Kom, så ser vi om den kjører. -Sikkert som en fugl.
-Jeg ventet ikke å se Soames. -Hva gjorde han?
Han gjorde Jon lei seg. Dere burde ikke gått dit.
-Er alt i orden? -Jeg drar hjem til London igjen.
-Dere vil ikke ha meg her. -Vi er glad i deg. Du er en stor hjelp.
Nå glemmer vi det som skjedde, så gjør kanskje Jon det også.
1920 - ELLEVE ÅR SENERE
-Se opp. -Har du en slant, sir?
-Er du der, Fleur? -Sett deg. Du vil elske den.
Hva syns du?
-Den har svært lav skjæring. -Det er moderne, sir.
"Moderne"? Er det moderne å ha tiggere i gatene også?
-Og kvinner som rir overskrevs? -Det er ikke noe galt i det.
Ifølge meg er det mye som er galt med det.
Gentlemen pleide å ri i Hyde Park. Med rak rygg og høye, hvite hatter.
-Krigen forandret alt. -Det er i orden, far.
Og piker som henne, korte skjørt og vulgær oppførsel.
Liker du ikke kjolen? Da skal jeg ikke ha den.
Jeg er bekymret for deg. Fester hele natten. Oppe til daggry.
Jeg kan ta vare på meg selv. Jeg finner ikke på noe dumt.
-Festene er bare nødvendig lek. -Det vil ikke din være.
Min har en sjanse fordi du arrangerer den.
-Skal du spise lunsj med noen? -Nei.
Da går vi til Fortnum & Masor og spiser kake.
-Men hva skal det forestille? -Amor og Psyche, selvsagt.
Takk, Jon.
Vospovitch er nyskapende. Han flyktet fra Russland i 1916. Ta dem inn, Jon.
-Én, to, tre... -Forsiktig!
Jeg får ikke betalt for det.
Litt til venstre.
Perfekt.
Jeg vet at det er det nye, men...
De er mytologiens store elskende, og slik gjenskaper han dem.
Folk er lei av sentimentalitet.
Kjærligheten er bombet i fillebiter. Hva betyr den nå for tiden?
Alt. Den betyr fremdeles alt.
-Jolyon. -Charles.
-Du spaserte vel ikke? -Trafikken er blitt fordoblet.
-Hvordan har Irene det? -Bra.
-Og Jon? -Ferdig med skolen og rådvill.
Som alle er i den alderen.
-Du sier at du får hjerteklapp? -Når jeg anstrenger meg.
Hvor?
-Pågår det nå? -Det føles som om hjertet hopper ut.
La meg se nærmere på deg.
Det var riktig å komme hit. Pulsen er ujevn.
-Men blodtrykket bekymrer meg mest. -Er det høyt?
-Svært. Du kan få piller, men... -Men hva?
Jeg er redd du er svært dårlig, gamle gutt.
Du må passe på deg selv. Endre vanene.
Ingen fysiske anstrengelser overhodet.
Jeg vil selvsagt se deg regelmessig.
Riktig kosthold er svært viktig. Irene må lære om det.
-Jeg kan ikke fortelle henne det. -Det må du.
Nå skal jeg by opp min hustru. Kom, Holly.
-Knærne mine! -Stakkars, gamle mann.
-Ikke så mye av den gamle Holly. -Gå rundt.
Nå vil jeg danse.
-Du må vise meg. -Klar?
-Bravo! -Far!
-Ikke si at du skal bli jazzpianist. -Det fins verre ting. Som galleriet.
-Hvordan går det der? -Det er framtiden, Gud hjelpe oss.
Jeg håper du er snill, far. Galleriet betyr mye for June.
-Jeg var ærlig. -Å... Vi har kokt sammen en plan.
-Jeg vil bli bonde. -Du store all verden.
Bonden Maple har en går nær vår. Han trenger hjelp med innhøstingen.
-Da volder du ingen bekymringer. -Og slipper dere.
Jo før, desto bedre. Ikke slutt å danse.
Jeg håper dere byr sjenerøst nå som det gjelder veldedighet.
-Det har nettopp begynt. -Takk.
Nummer 429, en kopi av Degas' "Pike hos modist".
Hvem byr 20 pund for mrs Lewishams sjenerøse gave?
20 av herren med filthatten. 25 av herren ved bordet lengst unna.
30 pund? 30 pund er budt. 35? 35.
40 pund? 40 pund av filthatten.
-50 pund. -50 av en ny budgiver.
Får jeg minne om at hver shilling går til krigsenkene.
-55. -55!
-70. -80.
-100. -Da har vi 100 pund.
Var det ditt siste bud, sir? Da selger jeg det...
Solgt for 100 pund.
Unnskyld.
-Hun ser ut som en villkatt. -Hun ser ut som min datter.
For et ansikt! En fantastisk Degas, trass kopien.
-Michael Mont. -Soames Forsyte.
-Hvorfor ville du ha henne? -Livet i henne.
Jeg har en original Degas som du kanskje vil se.
-Og noen andre du kanskje gjenkjenner. -Svært vennlig. Noe moderne?
-Ekspresjonismen er ikke min favoritt. -Men du er samler?
Vi har et tall på den endelige summen samlet inn i kveld. Mr Mont?
Du bør se det nye snodige galleriet på Cork Street.
En varm applaus for mannen som har arrangert auksjonen.
Kaptein Michael Mont var min sønns befal.
Han var der da David...døde.
Familien vil takke ham for hans vennskap med min sønn.
Og for hans medfølelse med oss.
Tusen takk.
Ingen kan gjette hvem jeg er, far.
Ser dere ikke det? Det er jo åpenbart.
Merkur. Gudenes budbringer.
-Impulsiv, lett og ganske skjelmsk. -Godt gjort, Soames.
-Skal vi gå inn i spisestuen? -Så kjedelige. Hvor fant mor dem?
Blir du med oss, Fleur, eller foretrekker du barneværelset?
Fleur.
-Dine venner hygget seg. -Jeg vil gi Fleur ris.
-Det var en spøk. -Hun er full av nykker.
Litt uregjerlig, kanskje.
Hun og jeg skal til London og gå på noen kunstgallerier.
Du merker ikke at du forderver henne. Hun trenger noen som sier nei.
Du kunne påvirket henne hvis du ville. Hvis du var sterk nok.
Ny kjole? Dyr, formoder jeg.
-Sjokkerende. -Utringningen er for dyp.
-Der er den. Nr 3, Mayfly Filly. -Får jeg ri når jeg er hos dere?
Du kommer til å være travelt opptatt. Kanskje mot helgen.
-Val! -Hva gjør han her? Hei, far.
-Hallo! Du kjenner fetter George. -Selvsagt.
Dette er en venn, Prosper Profond. Han er på besøk fra Belgia.
Min sønn Val Dartie. Tilbake fra fjerne himmelstrøk.
God dag.
-Dette er Jon Forsyte. -Gleder meg.
-Du store! -Milde himmel! Unge Jon.
-Du avler visst hester, mr Dartie. -Er du her for å kjøpe?
-Jeg kjøper alltid. Og du? -Hvis jeg har råd.
-Nummer 3 er liten, men fin. -Ja, jeg legger kanskje inn et bud.
-Den er ikke verd å ødsle lunsjen over. -Er noe det?
Vil dere holde oss med selskap, mr Val Dartie? Og din unge venn?
I min bil om et kvarter. Unnskyld meg.
Da ses vi til lunsj.
Jeg er lei for det. Far er litt utsvevende. Vi står over lunsjen.
Han ville nok blitt glad om vi gjorde det.
-Mer champagne, sir? -Takk.
Østers...
-Jon? -Er det godt?
-Prøv! Snart blir det krig igjen. -Tror du det?
Jeg startet en krigsmateriellfabrikk i 1912.
Jeg måtte tjene penger. Jeg tror det fremdeles er en sikker industri.
-Kjempet du i krigen? -Jeg måtte jo prøve våpnene.
-En skål! -Nå er vi i gang.
Skål for Val. Det går bra med deg, gamle gutt.
Du etablerte deg uten hjelp fra noen.
Godt gjort. Men vi ser deg jo aldri i London.
Din mor ville blitt glad for et lite besøk.
Nå er du i det minste her blant oss veddende menn.
Det ligger i blodet. Du slipper ikke unna Dartie-blodet.
Dartie!
-Han er cricketspiller. -Jeg kunne blitt det.
Cricket er det vi alle er skapt for. Verken mer eller mindre.
-Spiller du? -Ser også. Far tar meg med til Lord's.
Hvordan går det med Jolyon? Det er lenge siden nå. Han må ha blitt gammel.
-Ikke for meg. -Godt sagt!
Unnskyld meg.
Det er bedre å se på den fra denne kanten.
-Jeg har ikke sett deg på årevis. -Ikke siden før krigen.
-Jeg leste om St Johns sønn. Fælt. -Vår familie ble stort sett skånet.
Gud velsigne ham.
Det er Amor og Psyche. En ser at de kysser hverandre.
Det likner mer en lyktestolpe som kolliderer med en buss.
-Det er en framtidsvisjon. -Har du investert i dette?
-Det er mitt galleri. Vet du ikke det? -Det må være et tapsprosjekt.
Jeg hørte at du samler på kunst. Du forstår deg tydeligvis ikke på den.
For deg handler det om å eie. Kjøpe og selge. Det har det alltid gjort.
Soames Forsyte, den største grossisten av alle.
Enkelte ting kan ikke kjøpes. Husker du det?
Du har fremdeles ikke lært. Unnskyld meg.
Dette er av Paul Post, mor. Er det ikke godt?
-Det er interessant. -Det er også hans.
Far.
-For et uvanlig galleri. -Vi må gå.
Men jeg kom nettopp. Alt er så herlig.
Jeg føler meg ikke helt vel, Fleur.
Fleur?
Fleur!
-Tomater. Eller er det en solnedgang? -Fly som skal lande, tydeligvis.
Vi går og finner June. Jon?
Vi må gå. Fleur!
-Kjenner vi ham? -Jeg trenger luft.
-Er dette ditt? -"FF", Fleur Forsyte. Ja, det er mitt.
Forsyte? Det heter jeg også. Kanskje vi er i slekt.
Ja, den dagen i hagen.
-Fjerne slektninger, kanskje. -Jeg heter Jolyon, sir. Eller Jon.
Ja, fjerne. Da så. Adjø.
-Hvem er de? Kjenner du dem? -Ikke godt.
-Er de i slekt med oss? -Din farfar og hans bror kranglet.
-Vi kjenner ikke den siden av familien. -En familiefeide. Så romantisk.
-Vil du glede meg, så glem dem. -Du er sint. Vi snakker om det siden.
Nei!
Jeg er min fars datter. Jeg pleier å få viljen min.
Sier ikke du det, finner jeg det ut på annet vis.
Å, 'Ollywood!
-Det er viktig at jeg treffer henne. -Hun har gjester. Miss Fleur!
-Miss Fleur. -Den er fra Paris. Min niese Fleur.
Enchanté, mamsell. Jeg har tatt med et lite stykke Paris til din tante.
-Jeg er for gammel for slikt. -I Frankrike er ingen for gamle.
-Bli til lunsj, er du snill. -Det er bare en kort visitt.
Jeg traff noen i morges. Jon Forsyte. Kjenner du ham?
En fjern slektning.
-Hvor fjern? -Vi har ingen kontakt.
-Moren var så vakker. -Jeg har egentlig aldri kjent henne.
-Lunsjen er klar, frue. -Takk. Hvor ble det av Monty?
-Vil du virkelig ikke ha? -Nei takk.
-Jon Forsyte. Ung... -På min alder.
Jeg traff ham sammen med din Val. En praktfull gutt.
Da må dere jo kjenne dem.
Nå spiser vi.
-Vi møtte noen i dag. -Hvem da?
Soames.
-Han og datteren var på galleriet. -Hvordan? Visste han at det var Junes?
Jeg snakket ikke med ham.
Jeg så ham bare. Jeg følte hans nærvær.
Å, kjæreste. Det må ha vært fryktelig for deg.
Etter så mange år gir han meg fremdeles frysninger.
Jeg kan ikke fatte at jeg giftet meg med ham.
-Jon så ut til å like piken. -Han er en ung mann.
-Han ble betatt av henne. -Jon blir betatt av piker.
Han treffer henne ikke mer. Ikke vær redd.
Å, far...
-Det er nydelig. -Jeg er glad du liker det.
-Jeg elsker det. -Nå er du klar.
-Gratulerer med dagen. -Takk.
C'est superbe!
-Kommer fetter Val i dag? -Ja, med Winifred og Dartie.
-Vi har ikke sett ham på lenge. -Han har vært utenlands.
Giftet ikke han seg med datteren til en fetter som far misliker?
Det er komplisert. Familien Forsytes historie.
-En ting til. -Skynd deg, Fleur.
-Snilt av dere å invitere meg. -Du er tidlig ute.
Der henger jo bildet.
Hun er i godt selskap med Gaugin. For et fantastisk hus.
-Kjempet du under krigen, mr Mont? -Ja, det gjorde jeg.
-Var det fryktelig for deg? -Ja, det var det.
-Denne festen er kjedelig, ikke sant? -Ikke for meg.
Vil du danse? Får jeg stjele en plass på listen din?
Der er fetter Val og hans kone Holly. Unnskyld meg.
-Første dansen? -Selvsagt, far.
Takk for at du overtalte Soames til å invitere Val og Holly.
Det var det minste jeg kunne gjøre.
Dette er Prosper Profond.
Sjarmerende.
Prosper har uklanderlige manerer. Det er høflig å danse med vertinnen.
Du er flink til å danse, far. Du burde moret deg litt oftere.
-Gratulerer med dagen. -Der er tante Winifreds beundrer.
Monsieur Profond, her er min ektemann Soames og min datter Fleur.
-Vi har møttes før. -Ja.
-Er du her i forretninger? -Kun fornøyelse.
Mr Profond har tjent penger på krigsmateriell.
Han liker gå gi dem bort.
Jeg trenger svært lite penger selv. Jeg vil at vennene mine skal ha dem.
Unnskyld meg, Soames. Val og Holly.
-Så hyggelig å treffe deg igjen. -Gleder meg.
-Val. -Hyggelig å treffe deg, onkel Soames.
Unnskyld oss.
-Du bør prøve for Winifreds skyld. -De burde blitt i Sør-Afrika.
-Og han... Jeg tåler ikke utlendinger. -Hvorfor giftet du deg med en da?
Så dette er mrs Dartie? Fortryllende. Jeg er helt henført.
Vet du noe om Jon Forsyte? Du er mitt siste håp. Alle er stumme som østers.
Han skal bo hos oss neste uke. Han er Hollys halvbror.
-Jeg vet ingenting. -Det er best å la slikt ligge.
-Hva da? -Du er blitt voksen siden sist.
Var det ikke fint om vi var venner? Val sier at jeg kan besøke dere.
-Kanskje senere i sommer. -Neste uke?
Det blir litt vanskelig.
-Val og Holly inviterte meg neste uke. -For et hyggelig forslag!
Miss Forsyte. Vil du danse med meg?
-Unnskyld meg. -Unnskyld meg.
Hva gjør vi med Jon? Det er som om Fleur visste at han skulle komme.
Hun spurte meg direkte. Overrumplet meg. De kan ikke ha møttes.
-Hvordan kan det ha gått til? -Hun er blendende vakker.
God natt.
-For en herlig fest. Takk. -Du fikk roser i kinnene.
-Jeg danset hele kvelden. -Med Michael Mont.
-Og andre. -God natt, kjære.
Fetter Val har invitert meg til gården deres.
-Vi omgås ikke med dem. -Han har hester jeg kan ri på.
Bare noen dager. Vær så snill, far.
Hvis det hindrer deg i å gjøre ugagn.
-God natt. -God natt, far.
-Vi lever enkelt. Det er vel i orden? -Naturligvis.
Val kunne ikke ta imot deg. Han trener en ny hest.
-Han må ha mye å gjøre. -Det har han.
-Du kommer nok til å kjede deg. -Å, nei. Jeg skal bli kjent med deg.
-Er det bare dere to her? -Hvem flere skulle det vært?
Holly!
Jeg glemte boken på soverommet.
Dette er Jon, min lillebror. Fleur er vår kusine.
God dag.
Jeg sprang hit i lunsjpausen. Jeg må gå.
-Hvorfra? -Maples gård.
-Boken, da? -Boken...
-Hva gjør du? -Det er så fint vær, jeg går ut litt.
Du kjenner ikke til området.
-Skal jeg ta med hunden? -Nei takk.
Jeg blir kanskje borte hele dagen, så ikke bli bekymret.
-Hvor har du tenkt deg? -Adjø!
-Unnskyld. Jeg ser etter Maples gård. -Det er der oppe til venstre.
Det er noen kilometer igjen.
Slå av!
Kom og spis!
Pokker også!
Pokker!
Jeg ser etter Jon Forsyte.
Hvis han ikke er her, så...
-Gå, da. -Gå og hils på henne, Jon.
-Hei. -Jeg har smørbrød, men du har visst...
Takk, men jeg tror jeg står over.
De ble skitne på veien hit. De fine nye skoene mine også.
Tanken var god, men det var langt, og jeg glemte drikke.
Jeg er glad for at du kom.
Hvorfor blir jeg alltid så skitten når jeg er i nærheten av deg?
Tusen takk.
Er jeg ikke flink som fant deg? Helt siden den gangen hos tante Hester-
-har jeg lurt på hvem du var og hvorfor alle ble så sinte.
Og på galleriet var det så underlig. Far holdt nesten på å besvime.
Jeg vet hvorfor. Det er en feide mellom familiene.
Derfor lot jeg som om vi ikke hadde møttes i går.
-Er du flink til å lyve? -Nei.
De vil ikke at vi skal være venner, så hvis vi vil være det...
Noe vi vil.
Da må vi holde det hemmelig.
Vi snakker om det på hjemveien. Det fins en snarvei. Jeg følger deg.
-Har du tenkt å bli bonde? -Kanskje.
Jeg liker arbeidet og menneskene.
Landbruk har ikke høy anseelse, men det bryr jeg meg ikke om.
Lukt.
Jon, Jon, bondens dreng stjal en gris og sprang over eng
-Vals gård ligger på andre siden. -Jeg går alene. De må ikke se oss.
-Det er tåpelig. -Du kjenner ikke far.
Folk krever mye av enebarn.
Mor ville aldri stå i veien for min lykke. Ikke faren din heller.
-Hva gjør du? -Jeg blir med deg.
Ikke gå så fort. Jeg klarer ikke å holde følge.
Bør vi gjøre dette?
De litt eldre guttene på skolen snakket om alt de skulle gjøre.
Om jentene de skulle treffe. Og så vervet de seg i hæren.
-Det er fryktelig. -De døde så unge.
Jeg vil prøve alt. Leve evig.
-Elske alle? -Det er min hemmelighet.
Bli en stund.
Da gjør jeg det.
Fleur skulle være der i helgen. Det har gått fem dager. Hva gjør hun?
Rir, spaserer. Det er en sjarmerende gård.
Annette vil absolutt være i London. Gå i butikker og treffe venner.
Jeg skulle gjerne invitert deg til middag, men jeg skal ut.
-Hvor? -I teateret.
-Kan Dartie konsentrere seg så lenge? -Hva skal jeg konsentrere meg om?
Jeg skal ikke gå med Monty, men med Prosper.
-Du kan vel ta med Soames til klubben. -Jeg skal treffe George.
Det er nypremiere på "The Country Wife".
-Ufattelig kjedelig. -Obskønt. Annette fikk ikke se det.
-Jaså? Hva handler den om? -Utroskap.
Perfekt! Som alltid.
-Blir dere med? Et utmerket stykke. -Ikke jeg.
-Mr Forsyte? -Uanstendig smuss? Nei.
Vi må dessverre gå en annen gang. Jeg er også ute av bildet.
-Så kjedelig. -En liten forretningssak.
Jeg vil ikke gå, men...
Jeg skal gjøre det godt igjen.
-Hvis jeg får lov. -Naturligvis.
Lunsj i morgen?
Det ville vært svært hyggelig.
A bientôt.
-Hva gjør mannen? -Har det noen betydning?
Underholder meg. Vil du spise middag her, vil jeg ikke høre et ord til.
-Hvor traff du Profond første gang? -Sammen med deg.
-Nei, du presenterte ham for meg. -Neppe. Vel, vel. Han dukket opp.
-Han er godt selskap og sjenerøs. -Han er medlem her, så jeg på listen.
Den som foreslo ham må vite noe.
-Var det deg? -Hvorfor ikke?
Reglene er at en skal kjenne personens herkomst.
Det er nye tider. Forfallet begynte da vi slapp deg innenfor døren.
-Jeg var aldri vært som de der. -Det er pengene som styrer.
Det var 30.
-Er du misfornøyd med din hustru? -Nei. Freddie bare morer seg litt.
Gentlemansavtale. Han betaler din gjeld, du holder soveromsdøren åpen.
Hun er kusinen din. Litt respekt, takk.
Slik gjør de det på kontinentet. Alt skjer åpent.
De adelige hopper fram og tilbake mellom sengene. De franske froskene.
Du store min.
Frosker. Så sannelig.
Hallo. Jeg var på vei til London.
Jeg kommer ikke over at du er her og kan komme på besøk.
-Hvordan har Jon det? -Han arbeider med innhøstingen.
Og leser dikt om natten. Jeg henter litt te.
Hun savner ham.
Fleur Forsyte er hos oss. Hun inviterte seg selv, tvang seg på.
-Og Jon? -Vi prøver å holde dem fra hverandre.
-Har de møttes før? -I Junes kunstgalleri.
Jeg tror de liker hverandre. Svært godt.
Det er det eneste som ikke må skje!
Det er kanskje bra. De kan føre familiene sammen.
-Er alt i orden, far? -Og så nå, av alle tidspunkt.
-Du må ikke fortelle Irene det. -Ikke hvis du ikke vil. Beklager.
-Hvordan er hun? -En ganske krevende person.
-Jeg så at hun kysset ham. -Ikke et ord.
Her.
Du skrev at det var viktig.
Jeg forsikrer om at om det ikke var av stor betydning, var jeg ikke her.
-Om et brev ikke kunne holde... -Hold din datter unna min sønn!
Du vet antakelig at de er sammen i dette øyeblikk.
-Jeg hadde ikke den ringeste anelse. -Min sønn bor hos Val og Holly.
-Din datter inviterte seg dit. -Val og hans kone inviterte Fleur.
Hun tvang dem. Hun må være som deg, hun ser noe og vil bare ha det.
-Hva vil du at jeg skal gjøre? -Sørg for at det ikke gjentar seg.
-Stoppe det, mener du? -Absolutt.
Du kommer hit, bak din sønns rygg, og ber meg gripe inn?
Du, av alle mennesker?
Mannen som doserte om lykkens betyd- ning. Som forkastet sin egen familie?
Som stjal en annen manns hustru i kjærlighetens navn?
-Jon og din datter er ikke forelsket. -Har du spurt dem?
Forbindelsen er motbydelig for meg også.
Din sønn med min datter.
Vi skal gjøre alt for å hindre dem. Men jeg er i det minste ingen hykler.
God kveld, sir.